Obrni.
Obrni!
Obrni avto in izgini od tod!
Takoj!
Ne vračaj se.
Nikar se ne vračaj tja!
SKRIVNO OKNO
Po romanu "Skrivno okno, skrivni vrt" STEPHENA KINGA
podnapisi: marjetica13
šest mesecev kasneje
Zgodbo ste mi ukradli.
No?
Oprostite, ali...?
Ne poznam vas.
To seveda vem.
To ni pomembno. Jaz poznam vas, gospod Rainey.
To je pomembno. Ukradli ste mojo zgodbo.
Motite se. Ne berem rokopisov...
Tega ste že prebrali. Ukradli ste ga.
Zagotavljam vam... -Vem, da zagotavljate.
To vsekakor vem.
Če se želite pogovoriti o tem, se obrnite na mojega agenta.
Ta zadeva je med vami in menoj.
Nikogar drugega ne potrebujeva, to je najina stvar.
Poglejte, gospod, kdorkoli že ste, ne maram, da me obtožujejo plagiatorstva,
če ste imeli to v mislih. Chico, noter!
Vem, da vam ni všeč, a vendar ste to storili.
Ukradli ste mi zgodbo. -Odidite. Nimam vam več...
Saj bom šel. Kasneje se bova še pogovorila.
Tega ne bom vzel! -Ne igrajte se z mano, g. Rainey.
To morava razčistiti.
Kar se mene tiče, sva že.
ČAS ŽETVE napisal John Shooter
Nisem še slišal zate, kolega.
Nisem še slišal za tvojo zgodbo.
Torej...
kje sem že ostal?
Lahko kaj predlagaš.
Če je ne greš ugriznit, jo bom ubil.
"Štiri dni po tem, ko se je George prepričal,
da ga žena vara, je sklenil..." to je ničvredno pisanje.
Ničvredno pisanje.
Potem veš, kaj ti je storiti.
Stori.
Nobenega ničvrednega pisanja.
Urejeno.
Eno vaših zgodb sem našla v smeteh, g. Rainey.
Dala sem jo na mizo, da je ne bi iskali.
Vidim, ga. Garvey.
"Todd Downey je mislil, da ženska, ki ti ukrade ljubezen,
ko nimaš ničesar drugega več, ni vredna, da se imenuje ženska.
Odločil se je, da jo bo ubil.
To bo storil v temnem kotu, kjer se stikata hiša in skedenj,
zakopal jo bo tam, kjer je imela njegova žena vrt.
Vrt, ki ga je ljubila bolj, kot je ljubila njega."
O, sranje!
Hvala bogu. Mislila sem, da je kaj narobe.
Pustite, bom jaz pospravila.
Res mi je strašno žal, ga. Garvey.
Jaz bom počistila. Kar pojdite nazaj delat.
Tega nisem jaz napisal. -Mislila sem, da ste.
Ne. Ni moje.
Poglejte, tukaj piše John Shooter.
To nisem jaz. -Mislila sem, da je to, kako se že reče...
psevdonim. -Nikdar ga še nisem uporabil.
Saj res, le zakaj bi se skrivali za izmišljenim imenom.
Ne, ga. Garvey, hočem vam povedati,
da je to zgodbo napisal nekdo drug. -Potem pa v redu.
VSAKDO VRŽE KOVANEC
SKRIVNO OKNO
"Ženska, ki ti ukrade ljubezen, ko nimaš ničesar drugega več,
ni vredna, da se imenuje ženska. Vsaj tako je mislil Tommy Havelock.
Odločil se je, da jo bo ubil.
Celo za prostor je že vedel - na zaplati vrta, kjer se stikata stari in novi del hiše.
Zakopal jo bo na vrtu, katerega je ljubila bolj kot njega."
Pojdi z menoj na bolšji semenj, zabavno bo.
Morava se znebiti stare krame. Na primer te reči, grozna je.
Ni čudno, da so jo pustili tu.
Poglej, saj tu je okno!
Skrivno okno.
Čudovito! Tu bom imela svoj vrt.
Skrivno okno, ki gleda na skrivni vrt.
Drek!
Nisem je ukradel.
Kaj?
Gospod Rainey!
Končala sem! -Tako hitro?
Nasvidenje prihodnjič. -G. Rainey, moram vam nekaj povedati.
Nekatere ženske se ne zavedajo, kaj imajo.
Ne zavedajo se, da imajo cel svet prav pred nosom.
Samo to.
Nič več ne bom rekla.
Gospod Rainey?
Vam lahko pripravim kaj za pod zob?
Saj sem že jedel... malo prej. Kasneje bom jedel.
Sam si bom pripravil. -Dober človek ste, gospod Rainey.
Vi tudi, gospa Garvey.
To so moje osebne zadeve, gospa Garvey, najlepša hvala.
Moje blazine! Vtika nos v mojo zasebnost.
Tiste zgodbe že nisem ukradel.
Mislim, da ne.
Halo?
Zdravo, Mort.
Je s tabo vse v redu? -Ja, zakaj pa ne bi bilo?
Ne vem, ker si tam čisto sam. Lahko bi se ti kaj zgodilo,
pa ne bi nihče vedel. -Jaz bi.
Saj.
Kako gre moji mali psički? So ji izrezali mreno?
Zakaj kličeš, Amy? Kaj hočeš?
Imela sem eno tistih slutenj, v katere ti nisi nikoli verjel,
a vem, da je nekaj na tem. Delala sem si sendvič
in prevzel me je občutek, da je nekaj narobe s tabo.
Nisem zdržala, morala sem te poklicati.
Ni drugega ti ne morem reči kot to, da sem v redu.
Se ni zgodilo nič čudnega?
Se spomniš "Skrivnega okna"?
Moje zgodbe o ženski z vrtom in o človeku z lopato?
Ni med mojimi najljubšimi.
No, dobro, da vem. -Precej sovraštva je v njej, mar ne?
Res pogrešam tvoje pozitivne kritike.
Kaj pa je s tisto zgodbo?
Se ti zdi, da sem bil takrat pod vplivom česarkoli ali kogarkoli?
Razen pod vplivom Jacka Danielsa?
To del že poznam, pozabi. -Ne vem.
Takrat si postal prav čuden, večinoma si jo pisal ponoči.
Kako pa to misliš, pod vplivom? -Ne vem.
Kakšne druge zgodbe? -Pozabi.
Mort, prisegel si, da je bilo takrat prvič in zadnjič.
Pozabi, prosim te. Pozabi.
Kako pa kaj Ted?
Dobro.
Z njim bi moral iti kdaj skupaj na pijačo, ko se že zadržujeva na istih krajih.
Moram iti. -Jaz tudi.
Prav.
Je tam? -Ne, nisva skupaj.
Opa, zlagal bi se, če bi rekel, da nisem vesel.
S tem sem mislila, da zdajle nisva skupaj.
Kasneje se bo oglasil. Redkokdaj pride sem. Običajno grem jaz k njemu.
Res koristen podatek. Hvala ti.
Potem pa ne sprašuj. Tako se nama je zdelo še najboljše.
Večkrat bi moral priti tja.
Škoda, pa tako lepa hiša. Meni je zelo všeč.
Zato sem jo tudi kupil.
Nasvidenje, Mort.
Nasvidenje, Amy.
Drek! Drek! Drek! Bedak! Bedak! Bedak!
Ste jo prebrali? -Sem.
In najbrž se vam je posvetilo? -Seveda.
Kdaj ste jo napisali? -Se mi je zdelo, da boste vprašali.
Saj za to gre, kajne? Če se dva pisatelja pojavita z enako zgodbo,
potem je pomembno, kdo jo je napisal prvi.
Ni tako? -Bi rekel.
In zato sem tudi prišel sem vse tja iz Mississippija.
Napisal sem jo pred sedmimi leti, leta 1997.
Res me zanima, kako ste vi prišli do nje.
Zakaj je neki bogati pisun prišel v zakotno vas v Mississippiju
in ukradel mojo prekleto zgodbo?
Nehajte. -Neham naj?
Kako to mislite, da naj neham?
Rekli ste, da ste svojo zgodbo napisali leta 1997,
jaz pa sem svojo konec leta 1994. Prvič je bil objavljena
junija 1995 v reviji. Prehitel sem vas za dve leti.
Če se kdo lahko pritožuje nad plagiatorstvom, sem to jaz.
Lažete! -Pa ne!
Dokažite! -Ničesar mi ni treba dokazovati.
Poiščite revijo Ellery Queen Mystery iz junija leta 1995.
Kje naj jo pa najdem? -To ni moj problem.
Naj se zapeljem do vaše hiše v Riverdale in prosim zanjo vašo ženo Amy?
To sem prebral na ovitku vaše knjige. -To je njena hiša, ne moja.
Kaj to pomeni? -Kaj pa mislite, tepec? Ločujem se.
L O Č U J E M ! Ločujem!
Izgledate, kot bi iskali nekoga, da ga obglavite z lopato.
Ne razumete pa, da če pride do pretepa, se le-ta ne bo končal,
dokler eden od naju ne obleži mrtev.
Kar mirno, samo cigarete bom vzel.
Ne kadim.
Tri dni imate. Pokličite svojo bivšo, da vam pošlje revijo z vašo zgodbo.
Če sploh obstaja taka revija. Potem se vrnem.
Če vam jo pokažem, me boste potem pustili pri miru?
Tri dni.
Vedno mi je v veselje spoznati bralca.
Nočem je poklicati.
Rad bi šel spat. Rad bi šel dremat.
No prav, nič dremeža. Poklical jo bo glede revije,
par uric bom pisal bedarije, šele potem bom šel dremat.
Prav?
Chico?
Chico!
Ne boj se!
Prav, potem se pa boj, ti bedak slepi!
Prav malo me briga.
In vračam se na kavč
osramočen,
beden
in brezbrižen.
Brezbrižen.
TRI DNI IMATE NE ŠALIM SE BREZ POLICIJE
Shooter!
Plačal boš za to!
Me slišiš?! Plačal boš za to!
Chico? Ubil je Chico?
Ja, sinoči okrog devetih. Spal sem že.
Tole je pustil.
Tri dni imate. Ne šalim se. Brez policije.
Kadar kdo napiše "brez policije", je zanj čas, da se preda policiji.
Tudi meni se je zdelo tako. Imam njegov natančen opis in opis avta.
Malo močneje tipkajte, poznati se mora tudi na kopiji!
Registracije si nisem zapomnil, a sem prepričan, da je iz Mississippija.
Zdi se mi, da se začne na A.
Vezenje! Doktor pravi, da pomaga pri artritisu.
Hvaležen bi vam bil, če bi izvedeli karkoli o tem človeku.
Potem moram zaigrati slabega policaja, kaj?
Vedeti moram, s kom imam opraviti. Morda je nasilen.
Poiščite ga in se pogovorite z njim, to bi bilo še najboljše.
Torej ste naleteli na pripadnika Zmešancev?
Ja, sem in tja se kateri pojavi,
najbrž je to cena, da prodaš kakšno knjigo.
Oprostite.
Tu je ta opis. -Saj je ubil le žival, ne pa človeka.
Ne vem, če to sploh je zločin.
Kaj pa mučenje živali? Uničenje zasebne lastnine?
Pa... -No ja, mogoče.
Dobro.
Potreboval bom njegov opis.
Povej mi po pravici. Si jo ukradel?
Kaj? Ne!
Nenavadno naključje je, da sta si zgodbi tako podobni, kaj praviš?
Prepisal jo je. Se boš že odločil, na čigavi strani si?
Na tvoji strani sem, a vedeti moram resnico.
Je običajni čudak, za katerega lahko poskrbim,
ali pa bi bilo bolje, da govoriš s svojim odvetnikom?
Ta tip je zmešan.
Prav. Kaj želiš, da storim?
Pomagaj mi tako, kot si...
kot si mi takrat. -Tisti ni bil tako zmešan.
Bil je samo obsedenec, ki ni znal ločiti resničnosti od bedarij,
s katerimi se preživljaš. Pa brez zamere.
Ti je Shooter grozil, da te bo ubil?
Psa je zabodel z izvijačem. -Zakon je res kršil, a vse kaže,
da za one v Tashmoreu to ni noben poseben prekršek.
Šerif ima najbrž rajši mačke.
Ob 70-letnem artritičnem šerifu se ne počutim prav varnega.
Mi boš pomagal ali ne? -Pa poglejva.
V petek imam sicer neke obveznosti, a mislim, da bo šlo.
Svojo zgodbo sem napisal nekaj let prej, preden je on napisal svojo.
Izvod je pri Amy, na poti nazaj ga bom šel iskat.
Pri Amy? -Pred šestimi meseci sva se razšla.
Žal mi je. -Tudi meni.
Sporazumno? -Daleč od tega.
Kaj se je zgodilo? Si končno položil katero od svojih oboževalk?
Tega ne bi smel reči. Odvraten poklic.
Opravičujem se ti.
Kaj si hotel reči? -Če že hoče videti tisto revijo,
želim, da si z mano, ko mu jo bom nesel.
Seveda bom s tabo. Še veš za mojo ceno? -Ja.
Nesramno visok znesek, je tako?
Ko boš prišel domov, bo na dovozu stal črn kadilak.
Ne ustraši se, to bom jaz. Malo sem bom razgledal.
Dobro se naspi. Bolj slabo izgledaš.
To ni moja čudovita hiša.
To ni moja čudovita žena.
Nič več.
Skoraj usral sem se od strahu! -Oprosti! Zdelan sem.
To pa je pomirjujoče. -Samo za deset minut sem zadremal, prisežem.
Okolico sem že pregledal, vse je videti v redu. Čakal sem te.
Boš ponoči tudi tukaj? -Ne, razen, če bi želel?
Ne, sigurno je vse v redu... tudi tam notri?
Zgoraj ni nobene pošasti. -Si pogledal tudi pod posteljo?
Tudi v predal z igračami! Zjutraj spet pridem.
V mestu bom malo povprašal... Kaj pa boš s tem veslom?
... če vaju je morda kdo videl. -Tom Greenleaf.
Tom Greenleaf se je peljal mimo, ko sem govoril s Shooterjem.
Pomahal nama je, gotovo si ga je dobro ogledal.
Tom Greenleaf. Morda veš, kje ga lahko dobim?
Vsako jutro ob 9. uri zajtrkuje pri Bowieju.
Ne skrbi. Brž ko izvem, kje se je Shooter nastanil,
bom šel k njemu na "prijateljski" pogovor. Rekel mu bom, da vemo, kaj dela,
in da ga opazujemo. Verjemi, tako jo bo ucvrl,
da se bo kadilo za njim. -Ja.
Boš prespal v mestu? -Ja, v motelu Irv's Lakesider.
Poznaš?
Poznam. -No, pa lahko noč.
Sranje.
Vem, da si tam notri!
Ko preštejem do pet, pridi ven, če ne, te bom mahnil!
Ena,
dve...!
Ubil sem ogledalo.
In vrata tuša.
Kaj me briga, moram kaditi.
Absolutno moram kaditi.
Ko pokadim tega, bom šel v trgovino po nov zavojček
in zakadil hudiča...
Mislil sem, da ne kadite.
Pred kratkim sem začel zaradi zdravja.
Kako ste, g. Rainey? -Čudovito. Pa vi, g. Shooter?
Slišati je bilo, kot da ste nad nekom znesli.
Rekel bi, da niste najbolje.
Očitno se ne vznemirjate preveč, če kradete od nekoga drugega.
Le, če vas pri tem zalotijo.
Ali pa na tak način uspešni pisatelji stresajo jezo, če jim ne gre vse po načrtih?
Zakaj niste prinesli revije? Saj ste bili danes v njeni hiši, kajne?
Boste tako prijazni in izginili, potem ko vam pokažem revijo?
Nobene revije z zgodbo ni, kajne, g. Rainey? Oba to veva.
Kako bi lahko uredila zadevo?
Popravite ga. -Kaj naj popravim?
Moj zaključek, ki ste ga spremenili.
Ne vem, kaj je huje. To, da ste mi ukradli zgodbo,
ali da ste pokvarili zaključek.
Moj je bil odličen. -Vaše zgodbe nisem prebral do konca.
O, pa ste jo.
"Vem, da mi bo uspelo," je rekel Todd Downey
in si z zajemalko tlačil v usta koruzo iz sklede,
iz katere se je še kadilo. "Prepričan sem, da bo sčasoma
njena smrt uganka celo zame." Tako se konča zgodba, popotnik.
To je edini pravi konec, in tako ga boste zapisali.
Potem boste zgodbo objavili z mojim imenom!
V veselje mi bo napisati zaključek po vaše, g. Shooter.
Videl sem vašo ženo. Luškana je. -Mojo žena?
Ne vpletajte moje žene v to.
Ne bo šlo, saj se mi dozdeva, da mi drugega ne bo preostalo.
Bi se rad zbudil iz enega tvojih bednih dremežev in zagledal Amy pribito na smetnjak?
Ali pa zjutraj prižgal radio in slišal, da je bila druga najboljša v tekmi s tvojo motorko?
Bi to rad?
Ne boš se izmuznil.
Vem, kaj si storil in ne bom odnehal, dokler ne bo zadoščeno pravici.
Si ti, John Wayne?
Mort? Si tam?
Mort? -Da, Amy, tukaj sem. Nikar tako ne vpij. Kaj je?
Kje si bil? Celo noč in vse jutro te že klicem.
Spal sem. -Krasno! Pa si moral izključiti telefon?
Kako ti lahko pomagam, Amy? -O bog, Mort!
Kaj se je zgodilo? -Nekdo je požgal najino hišo.
Kaj? -Nekdo je požgal najino hišo!
Adijo, ljubi!
Oprostite, gospodična! Na omarici ste pustili 100 dolarjev. -Utihni!
Vam v agenciji niso povedali, da sem jaz po tri? -Prosim!
Nekateri so manj, nekateri so tudi po 100.
Nekateri so res manj, a jaz sem po tri.
Nekaj imate na ustih! Adijo!
Zdravo. -Zdravo.
Res mi je žal, Amy. -Meni tudi.
Tudi meni.
Hvala, Ted. -Gospod in gospa Rainey!
Sta vidva lastnika? -Da, bila sva.
Bila? Kako to mislite? Ni več vajina?
Bila sva gospod in gospa Rainey, lastnika pa sva še.
Sem detektiv Steven Bradley. -Pozdravljeni. Ted Milner.
To je poveljnik gasilcev Wickersham.
Ne bomo dolgo, v zavarovalnici vas pričakujejo ob 15. uri.
Ogenj je bil podtaknjen. Zažigalna naprava je bila steklenica šampanjca,
v kateri je bil bencin.
Povejta mi najprej, sta imela kaj sovražnikov?
Ne, nikogar. -Nikogar.
Bi te motilo, Ted, če tudi jaz kaj odgovorim?
Je že dobro.
Jaz imam sovražnika.
Opravičujem se, ker zjutraj nisem prišla,
vso noč sem bila na prizorišču in fotografirala.
Oprostite, ne bi smela reči prizorišče, to je bila vendarle vajina hiša.
Žal mi je, da se je to zgodilo. -Najlepša hvala, gospa Evansova.
Še vedno piše gospa? Kar Fran mi recite.
Taki sestanki so obremenjujoči. Ljudje so prizadeti zaradi izgube,
velikokrat smatrajo prisotnost preiskovalca kot obtožbo,
da so sami podtaknili ogenj.
A v tem primeru že imamo verjetnega storilca,
kar bomo s policijo tudi raziskali.
Tu je seznam vajinega zavarovanega imetja.
Preglejta ga in potem s podpisi potrdita, da so bili predmeti v času požara v hiši.
Pred kratkim naj bi prišlo do delitve premoženja, zato je to še toliko bolj pomembno.
Ločitveni postopek še ni končan. -Prenos lastništva je že pripravljen,
le še oba ga morava podpisati.
Pred šestimi meseci sem se izselil, a svojih stvari še nisem uspel odpeljati.
Vem, kako je to, tudi sama sem to doživela.
Stvarem je treba pustiti svojo pot. Vse se dobro konča,
ko so ljudje na to pripravljeni.
Tudi sam tako mislim.
Le dobro preglejta seznam. -Hvala.
Oprosti, boš pasel zijala? -Ne bi rekel, da je to zijanje.
Amy, zijala pase! Saj ne, da bi se razburjal, ampak...
To so najine stvari. -Prav ima!
Nehaj! -Ted, prav ima.
Res ima prav, gospod Milner. Nimate pravice videti seznama.
V redu bi bilo, če nihče ne bi imel nič proti, a izgleda, da g. Raineyu ni vseeno.
Da, g. Raineyu ni vseeno.
Bi kaj pomagalo, če grem naredit en krog? -Da, hvala.
Daj si duška, Ted, kar dva naredi!
Zijalo!
Počakaj, Mort, nekaj te moram vprašati. -Kaj?
Je to z zgodbo in Shooterjem enako kot zadnjič?
Oprosti, da to omenjam, a to se je že enkrat zgodilo.
Poslušaj, takrat se je zgodilo prvič in zadnjič. Tipu sem plačal, kolikor je zahteval.
Dobro. -Dobro.
Amy? -Kaj?
Za to vemo samo jaz, ti in odvetnika, je tako?
Tako je.
Menda nisi povedala Tedu? -Nisem.
Si mu kaj rekla? -Daj no.
Ravno pravi čas sem prišel. -Tako je.
Žal mi je, da te ni bilo zraven, ker vem, kako so ti všeč moje stvari.
Pogovoriva se malo. Vrnem se čez deset minut.
Na, zdaj pa imam!
Poln kufer te imam. -Kreten si.
Se zdaj bolje počutiš? -Pa se res.
Zakoni gredo narazen, a tvoj ni šel zaradi mene.
Konec ga je bilo še preden sem prišel jaz.
A res? Ti ni poročni prstan nič povedal?
Že pred meseci sem se ti opravičil. Vem, da me ne preneseš.
Tudi jaz tebe ne, a dokler se ločitev ne konča,
se ne da nič narediti. Ne dovolim, da vznemirjaš Amy.
Končajva že enkrat s tem in izginiva si s poti...
Razumeš, kaj ti hočem povedati?
Od kod si, Teddy? -Iz Tennesseeja, Morty.
Rekel bi, da si iz Mississippija.
Ne, kje pa.
Iz majhnega kraja Shooter's Bay.
Kaj je zdaj to, Karsch? Plačujem te po 500 dolarjev na dan,
ko te človek potrebuje, te pa ni.
Ja? -Kje pa si bil ves dan?
Kje si bil pa ti? -Brez panike.
Vse sem preveril pred eno uro.
Uro zatem, ko si sinoči odšel, se je pojavil Shooter.
Potem je bil pa sinoči zelo zaposlen. Slišal sem, kaj se je zgodilo s tvojo hišo.
Žal mi je. -Najhujše je to,
da mi ni uspelo dobiti revije z mojo zgodbo. Vse je zgorelo.
Se še vedno hočeš dobiti z njim in mu pokazati tisto revijo?
Menda ja! Čimprej bi se rad tega rešil. -Poklical sem tvojega agenta.
Domneval sem, da ima kakšen izvod tiste revije. Poslal ti ga je z UPS-ovo hitro pošto.
Jutri po 15. uri ga lahko prevzameš.
Vedel sem, da moram najeti tebe. -Še nekaj.
Govoril sem s Tomom Greenleafom, ki se je peljal mimo jezera,
ko si bil tam s Shooterjem.
Čudak. Najprej je rekel, da se je peljal tam mimo in da vaju je videl,
potem pa je postal nekam živčen in dejal, da ni videl nikogar,
da se v torek sploh ni peljal mimo jezera. -Star je že, mogoče je pozabil.
Ne bodi naiven. Prestrašen je bil.
Nekdo ga je dobro prijel. -Zakaj bi Shooterja brigalo,
če naju je Tom videl? -Odvisno. -Od česa?
Kaj ti namerava narediti. Mislim, da Shooter ni navaden tepec.
Morda ga je kdo najel.
Nekdo, kateremu si se zameril, najame grobijana, da te prestraši.
Pa najame napačnega. Stvari uidejo z vajeti.
Vse gre predaleč. Mrtvi psi, požgane hiše,
a zdaj ni več poti nazaj.
Ted. -Kdo? -Tisti Ted, zaradi katerega me je Amy pustila.
Morda se oni zato imenuje Shooter. Ted mi hoče povedati, da je to on.
Prestrašiti me hoče, mi nekaj povedati. -Kaj pa hoče?
Ne vem. -Si ga razjezil?
Mogoče. -Takole bova storila.
Imaš kakšen dokaz, da je bil Shooter pri tebi?
Razen rokopisa. Govorim o vidnih dokazih.
Modrice imam na rokah, ko me je zgrabil.
Dobro. Skupaj bova šla h Greenleafu.
Prinesi rokopis in modrice.
Tako bom pritisnil nanj, da si ne bo več upal lagati.
Če po povedal policiji, da mu je Shooter grozil, sva na konju.
Zajtrk pri Bowieju? -Točno ob 9:00.
Se vidiva tam. -Prinesi revolver, popotnik.
Zaključek je dober.
Sranje.
Sranje!
Pall Mall.
Prasec.
Oprostite.
Ken?
Tom?
Bi zavojček?
Ne kadim.
Me je okrog devetih kdo iskal? -Ne.
Velik "policaj iz New Yorka" tip? -Ne, nobenega podobnega ni bilo.
Zaspal sem. -Morda je tudi on, kajti tukaj ga ni bilo.
Kaj pa ti tukaj? -K tebi sem namenjen.
Kje imaš kolega?
Sam sem. -Prav gotovo.
Vem, kaj nameravaš.
Poglej, Mort, za precej stvari, ki se dogajajo, sem jaz kriv.
Za večino, pravzaprav.
Kaj hočeš?
Da izgineš iz najinega življenja. Podpiši papirje, Mort.
Ločitvene papirje?
Reci ji, naj jih pošlje mojemu odvetniku.
Saj jih tudi je, pa ji je rekel, da te ne more priklicati po telefonu.
Gre za lastništvo? -Pomiri se.
Gre za denar? -Gre za to,
da je stvari treba urediti, preden nam uidejo iz rok.
Dobro veš, o čem govorim. -No, Teddy, pa res vem.
Vendar je težava v tem, da se ne odzivam dobro na grožnje.
Rad bi se mirno pogovoril. -Pokopal sem psa, gospod.
Oba veva, da ti je zadeva ušla iz rok.
S tem sranjem si začel ti, jaz ga bom pa končal.
Naredi mi uslugo. Odpelji se nazaj in povej to svojemu malopridnemu kolegu!
Smola, Ted.
Ja?
Pojdi na kraj, kjer sva bila zadnjič, in še malo naprej po poti.
Zakaj? -Popoldan te bom spet poklical.
Kogarkoli boš poklical od zdaj do takrat, ga pripiši svoji vesti.
Tom?
Greenleaf?
Četrt čez dve.
Za tri ure te je zmanjkalo. Noga ti je zaspala, ker si ležal na njej.
Saj bi te premaknil, a te nisem hotel zbuditi.
Naveličal sem se čakati. Hotel sem že nate pripeti sporočilo,
pa ga raje nisem, ker se hitro prestrašiš.
Ne hodi predaleč, pošteno sem te povezal z onima dvema.
Nor si, na policijo grem! -Kaj misliš, čigav izvijač ima oni v glavi?
Če ju pustiš tukaj, jaz pa izginem, boš kmalu imel glavo v zanki.
Kaj hočeš? -Saj sem ti že povedal: popravi mojo zgodbo, tisto ukradeno.
Ali še vedno ne priznaš? -Nisem ukradel tvoje zgodbe.
Najbrž bi šel raje v zapor zaradi umora kot pa bi priznal.
Imam revijo, ti blaznež! Imam revijo!
IMAM PREKLETO REVIJO!
Tukaj jo imaš? -Ne, ob treh jo bom šel iskat.
Nobene revije z zgodbo ni, ker to je moja zgodba.
Kaj, bi me rad ubil? Pa me daj!
Ne, gospod! Ta dva sta bila preveč v napoto
in sta dobila svoje. Prinesi tisto zgodbo, če res obstaja.
Čez dve uri pridem k tebi. Precej težav si si nakopal,
začni jih reševati, če hočeš sebi dobro.
Pa še to, če boš spet govoril s šerifom, ali če se ob štirih ne prikažeš,
bom sežgal vse in vsakogar, ki ti kaj pomeni.
Kaj potem, če ti pokažem revijo z mojo zgodbo in mojim imenom?
Potem se bom predal. A še pred procesom bom poskrbel zase.
Če se bo tako končalo, sem res nor. In tak norec nima razloga, da bi živel.
Moj klobuk imaš. Dobil ga bom tako ali drugače.
Halo?
Mort? -Ja, živjo.
Skrbelo me je zate, si v redu? -Ja, v redu sem.
Si prepričan? Včeraj si bil tako napet.
Kaj?
Misliš...
Misliš, da bi se stvari drugače odvile, če ne bi izgubila otroka?
Kristus, Amy, kaj pa vem... Kasneje te bom poklical.
Nekam moram iti.
Kaj je, Amy?
Dihaj, dihaj.
Vdihni.
Si pri Tedu? -Da.
Kaj čutiš do Teda?
Ne vem, ljubim ga.
To je dobro. -Nobenega drugega ni bilo, veš.
Hotela sem ti povedati, da nisem imela nobenega drugega.
Samo Teda, pa še njega takrat, ko se je med nama končalo.
Če se je končalo, ko sva bila še skupaj, bi mi lahko kaj omenila.
Saj ti nisem mogla, ves čas si bil odsoten.
Doma sem delal! -Nisem mislila tega.
Čeprav sva bila skupaj, si bil z mislimi nekje drugje.
Če sem te pogledala, se mi je zdelo, da gledaš skozme.
Prav imaš, vsega sem jaz kriv. -Ne, nisem si upala.
Ted je hotel, da ti poveva skupaj, jaz pa sem kar odlašala.
Nikdar ne bom pozabila izraza na tvojem obrazu.
Moram nehati. -Mort, kaj ne bi... -Ne!
Moram nehati! -Me boš poklical, če boš kaj potreboval?
Dvomim. -Lahko pridem tja? -Zakaj pa, Amy?
Še vedno nisi podpisal papirjev.
Saj vem, da ti je odveč, tudi meni, a vse je dogovorjeno.
Ne razumem, zakaj nočeš podpisati? Zakaj že enkrat ne končava s tem?
Neverjetno! In jaz, idiot, sem verjel, da me kličeš, ker te skrbi zame.
Saj me skrbi! Tak si kot pred šestimi meseci in jaz sem kriva za to.
Rada bi vse to popravila, a ne morem. -Potem pa ne bi fukala z njim!
Menda ne boš šla tja? -Dovolj imam vsega.
Ko bo podpisal papirje, bo konec teh groznih pogovorov.
S teboj grem. -Boljše, če grem sama.
Nima smisla. -Če te bo videl, se mu bo spet utrgalo.
Deset let sva bila poročena, vem, kaj mu moram reči.
Res si želim, da se to konča.
Okrog sedmih bom nazaj.
Gospod Rainey, rad bi... -Ja, ja.
Pozdravljeni, gospod Rainey.
Je vse v redu? -Oprostite, za trenutek sem ostal brez glasu.
Bledi ste. -Ja, hvala.
Je prišla z UPS-om zame kakšna pošiljka?
Samo ena reč. -Kako ste rekli?
Samo ena reč, pravim. -Hvala. -Prosim.
Veste, če bi na UPS-u izvedeli, da izročamo njihove pošiljke,
bi bil cel hudič. -Vem, zelo sem vam hvaležen.
Saj jim ne boste povedali? -Nikakor. -Dobro.
Jaz sem namreč videla, kaj ste storili.
Kako, prosim? -Pravim, da ne vem, kaj bi mi drugače storili.
Pojdite domov in lezite, g. Rainey. Ne izgledate dobro.
Ja, pametna zamisel.
Srčkan je.
Utegnete za trenutek? -Ne, zdajle pa res ne.
Kasneje vas pokličem. -Prav.
Telefoniral vam bom, prav?
Prav.
1995.
Kazalo.
83.
81.
82.
99.
99?
Izrezal si jih!
Ti prasec!
Izrezal iz revije.
Čakaj, kako je to storil?
Ne vem, a storil je.
Pomisli!
Kako?
Ne vem.
Zakaj si si ga nadel?
Ne vem.
Morda je on tako hotel.
Zakaj bi hotel, da si nadenem njegov klobuk?
Morda te hoče...
Kaj? -Zmesti.
To sem že tako ali tako, popotnik. Precej zmeden.
Ne govori mi o zmedenosti. -Samo trenutek.
Kaj pa tisto? -Kaj "tisto"?
Popotnik, Shooter's Bay in še par drugih reči, ki jih ignoriraš.
Zmešan si. Tega mi ni treba poslušati.
So to samo naključja? -Modrice imam, mar ne?
Mar ne?!
Res?
No...
To nima nobenega smisla. -Bi rad slišal nekaj, kar ima smisel?
Pokliči na policijo Davea Newsona, da te zapre, preden storiš še kakšno neumnost.
Vzel bom nož in te izrezal iz sebe. -Preden še koga ubiješ.
Nikogar nisem ubil!
Pištolo si imel. -Ni bila nabita. -Res?
Ne. -Malo je manjkalo, pa bi ju ustrelil.
Hotel si ju. -Pištola ni bila nabita!
Še vedno ju hočeš. -Utihni!
Poslušaj, tako je bilo. -Utihni!
Nobenega Johna Shooterja ni.
Nikdar ga ni bilo. Izmislil si si ga.
Mene poslušaj, ne njega, preden bo prepozno.
Pusti me samega!
Saj si sam.
...ne obvladuješ več stvari... ...ni prav, kar delaš...
...ne zavedaš se, kaj počneš...
...že trideset let na isti način ješ čips... ...že trideset let...
...sestra je izvedela za razbito okno...
...šola je morala odstopiti od tekmovanja...
...sestra je izvedela za razbito okno...
...potem je vstala izza mize... ...celo noč nisva spregovorila besede...
...Todd Downey je mislil, da ženska, ki ti ukrade ljubezen...
...Kaj ima s tem Todd Downey? -Vse...
Začenjam verjeti, da je imel Todd Downey prav.
Kar delaš, je narobe!
Kaj se dogaja z mano?
Mislim, da veš. Prav dobro se zavedaš.
Ti ne obstajaš. -Jaz? Obstajam, g. Rainey.
Obstajam, saj si me ti ustvaril.
Glej. -Ti si si me izmislil.
Mlekar iz Mississippija sem.
Dal si mi ime. Naročil si mi, kaj moram storiti.
Jaz sem vse postoril, da tebi ne bi bilo treba.
Tamle sva stala, Tom. -Vem, Mort, saj sem te videl.
Nisem hotel reči vpričo njega, a bil si sam.
Vem, Tom. Ustavi za trenutek, nekaj bi ti rad pokazal.
Tega nisi mogel storiti sam, a si vedel, da zmorem jaz.
Torej, sva vse razčistila? Zakaj sem v resnici prišel sem?
Da popravim zgodbo. -Tako je.
Popraviti moram konec. -In kako bova to naredila?
Mort?
SKRIVNO OKNO napisal Morton Rainey
Mort?
Si tu? Videla sem tvoj avto.
Mort?
Chico?
USTRELI
JO
Zdravo.
Jezus, Mort.
Kje pa si dobil to staro reč? Na podstrešju?
Moj je. Vedno je bil samo moj.
Kaj je narobe? -Malo si se zmotila, ženska.
Tu ni nobenega Morta.
Mort je mrtev. Cagav je postal,
ni si mogel več lagati in je vse prepustil meni.
Nisem mu storil žalega, ženska, prisežem.
Potuhnil se je. -Zakaj tako govoriš, Mort?
Tako pač govorim. -Bojim se. - Nič zato.
Saj se ne boš več dolgo.
Dovolj imam tega ubadanja s tabo.
Res mi je žal, ženska, a tako mora biti.
Stvari je treba opraviti.
Pa še nekaj. Vsega tega si nisem izmislil jaz, temveč gospod Rainey.
Saj si Mort Rainey! -Zate že imam prostor.
Ti si Mort Rainey! -Sem ga že izbral.
Ti si Mort Rainey...
Mort.
Amy?
Amy!
-Ted, ne!
"Vem, da mi bo uspelo," je rekel Todd Downey
in si z zajemalko tlačil v usta koruzo iz sklede,
iz katere se je še kadilo.
"Prepričan sem, da bo sčasoma
njena smrt uganka
celo zame."
Zdravo!
Mudi se mi.
Zdravo. -Zdravo.
Aparat. Urejam določene stvari.
Zanima me, če bi morda kdaj... -Ne rabim vrečke.
Gospod Rainey?
Vrata imate odprta, vstopil bom.
Gospod Rainey!
Mort Rainey!
O, zdravo, Dave! Nisem vas slišal. Pridite gor.
Lepo, da ste prišli. Malo odmora mi ne bi škodilo.
Oba veva, kaj ste storili.
Ta trenutek še nimamo dovolj dokazov, a nekoč...
bomo našli trupli. Takrat vas bomo spravili v zapor.
Prosim, če ne hodite več v mesto.
Ljudem je neprijetno.
Nakupujete lahko v New Londonu.
Ste me slišali?
Seveda, ni problema.
Veste, pomemben je le konec. To je najvažnejši del zgodbe.
In tale... je zelo dober.
Tale je odličen.
"Vem, da mi bo uspelo," je rekel Todd Downey
in si z zajemalko tlačil v usta koruzo iz sklede,
iz katere se je še kadilo. "Prepričan sem, da sčasoma
od nje ne bo ostalo nič
in njena smrt bo uganka
celo zame."
prevod in priredba: marjetica13 / maj 2004